ROMANOVI
Obrada by: www.exyusubs.com
O, pokloni se.
Naš sledeći izvođač, Henri.
Šta ćeš svirati? -Klavirski koncert br. 1, prvi stav,
od Čajkovskog.
Pokloni se.
Pa, hvala Bogu ne moram ništa da govorim. Muzika je sve rekla.
A znam da svi imaju konja u ovoj trci, ali ne mogu verovati
da su se meseci vežbi, vežbi i vežbi, pretvorili u ovo
popodne čiste... znate šta, reći ću vam...
magije. Ali to nije magija.
To je mnogo koncentracije, mnogo grešaka, mnogo zanovetanja.
A onda, au. Da čujemo aplauz za našu decu.
Za sve njih, jer verujte mi, nije lako uraditi to što su oni upravo uradili.
A Ketrin i Aleks?
Hvala vam što ste pozajmili važu divnu kuću.
Ljubazni ste i velikodušni kao i uvek.
A sad, kako uvek kažem... a ja sam prvi koji će to reći...
dajte im da jedu tortu.
Ne! Da se niko ne pomera. Ne mrdajte.
Znam da smo svi veoma ponosni na našu decu,
ali prava zvezda ovog popodneva je Dejvid Paton.
Stvarno si doterao ovu decu u formu. Džejden.
Tu je karta. Pročitaj je.
Ni slučajno. -"Dragi Dejvide",
"Ti si ključ rešenja misterije talenata."
Ja sam to napisala. Zar nije sjajan?
Veoma sam dirnut. Hvala.
O, mogu li da pomognem? -Ne. U stvari volim ovo.
Jedna od sjajnih stvari u vezi ove kuće je čišćenje.
Dejvide, još si ovde. -Neko mi je blokirao auto.
Hoćeš da poneseš kući tiramisu? -Ne mogu da ga jedem kod kuće.
Pa, sačuvaću ga. To je Bendžijev omiljeni. -Tako je prefinjen.
Kad mi je bilo 10, mislio sam da je tiramisu Dža Dža Binks koji plače.
Tira-mi-su. -Dušo, čiste su.
Možemo li razgovarati o Henriju? Stvarno je napredovao.
Je li? I stvarno to voli.
Nikad nisam mislila da bi svirao pred toliko ljudi.
Znate, to je bila moja minijatura na Džulijardu.
Svirao sam je za Elton Džona. Negde imam sliku s toga.
Rekao je da treba da se "pripremim da budem neshvaćen".
Navodno je to Pol Makartni rekao njemu.
Voleo bih da vidim tu sliku. -Naći ću je.
Siguran si da ne želiš malo? -Ne. Zaista.
Da ti dam ček. Skroz sam zaboravila. -Nisam hteo da pitam.
Pa, Alekse, moj prijatelj upravo ruča u Gugl kampu.
To tako zovu? -Da.
Rekao je da je to kao Diznilend za štrebere. Iako mislim da je Diznilend
Diznilend za štrebere. -Da.
Jesi li bio tamo? -Aha.
Završio si s tim? -Samo sekundu.
Hvala. -Hvala.
Mene tražiš? -Da li bi bilo u redu da sad razgovaram s vama?
Znam da je radno vreme sutra, ali imam konflikt. -Naravno.
Na kojem si smeru? -Tolstoj i Dostojevski.
A kako se zoveš? -Mia Ženg. -Aha.
Ne razumem šta sam pogrešno uradila. Ideje su direktno iz vaših predavanja.
Čak sam našla i vašu knjigu, koja više nije u štampi.
Dakle reč "derivat." To je proračunato.
Nagradiću te za razmišljanje, ne samo zato što razmišljaš kao ja.
To je bio veliki posao. Nikad pre nisam dobila trojku.
Sigurna sam da si veoma pametna. Ali uzela si prvu rečenicu iz knjige.
Mogla bih pitati vozače autobusa o Tolstoju i oni bi znali taj red.
Znači dobila sam trojku jer razmišljam kao vozač autobusa?
Mislila sam da će ženski profesor imati drugačiji pogled.
Mia, ono što u osnovi kažem je da imamo obrazovanje...
Znaš šta? U pravu si. Taj komentar bio je snobovski.
Neosporno. Ali rado bih prihvatila političku analizu
zašto misliš da Ana Karenjina, koja je bila tako opasna u vreme objavljivanja,
i zabranjena ženama da je čitaju, nema vrednost jer je pisao muškarac.
Izvinite što prekidam. Tražim Ketrin Ford. -Ja sam.
Mogu da sačekam ako ste zauzeti. -Izvinite. Ko ste vi? -Mogu da sačekam.
Nešto nije u redu? -Nije hitno.
Pokušaj još jednom. Vrati ga za nedelju dana. -U redu.
Hvala.
Mogu li?
Šta se dešava? -Pre svega, ja sam detektivka Gutirez.
Ja sam iz policije Los Anđelesa. -Vidim. Odeljenje za specijalne žrtve?
Mogu li? -Izvolite. -Izvinite što vas ometam u radu.
Ne volimo to da radimo, ali pokušali smo par puta da zovemo vašu kuću.
Niko nije odgovorio. Šta se dešava? -Da li g. Dejvid Paton još radi za vas
kao učitelj klavira? -Da. -I imate tri sina koji su njegovi učenici?
Jedan od njih je sad na koledžu. -Koliko dugo ga poznajete?
Mogu li pitati u vezi čega je ovo? -Ovo je trenutno samo istraga.
U vezi čega? -Pa, protiv njega je podneta žalba.
Ovo je skroz poverljivo. Razumete li to?
Da. Šta je uradio? -Ne znamo. Ovo je tek istraga.
U vezi čega? -Za nedolično ponašanje s maloletnikom.
Isuse Hriste. -Ponavljam, ovo je trenutno preliminarna istraga.
Pokušavamo da utvrdimo da li je ikad bilo nekog neprikladnog ponašanja.
Ja... "Neprikladno". Šta to tačno znači?
Nedolično ponašanje. Stvarno ne mogu da razgovaram
o pojedinostima jer nije optužen. -U redu.
Sad, koliko dugo ga poznajete? -Deset godina, možda nešto manje.
I sve vreme je radio kod vas? -Da.
Da li je ikad bilo nekih problema s njim? -Ne, naravno da nije.
To je dobro. Ali hteli bismo da razgovaramo s vašom decom.
O, Bože. -Ali, naravno, u ovoj fazi,
ako bi ste vi radije razgovarali s njima, razumećemo.
Pa, svakako bih volela da vi razgovrate s njima. U redu?
U redu. Možete da pozovete broj s kartice da zakažete sastanak.
Čekajete. Ko, ko se žalio?
Žao mi je, to ne mogu da vam kažem. A ni vi ne smete da pričate o ovom.
Razumete li to? -Da li on zna? -Ne.
I voleli bi da ne zna, jer ponavljam, nema zvanične optužbe protiv njega.
Čekajte, čekajte, kada? Kad treba da zakažem sastanak?
Sledeće nedelje, ako imate vremena. Moj partner se tada vraća.
U redu. U redu.
Možeš li da se pomeriš? Ne čujem te. -U garaži sam. Sačekaj.
Čuješ li me? -Da. -Žele da razgovaraju sa dečacima.
Istražuju ga zbog nedoličnog ponašanja s maloletnikom. -Dođavola! Znao sam.
Kako to misliš "znao si"? -Hajde, on je gej učitelj muzike.
To me je uvek brinulo. -Stvarno? A nikad mi ništa nisi rekao?
Jer to je užasan stereotip, ali nisam iznenađen.
To je sve što mogu reći.
Muka mi je. -Seksualna zloupotreba?
Pretpostavljam. Nisam pitala. -Nisi pitala?
Samo je rekla "nedolično ponašanje". Šta bi drugo to moglo da znači?
Ko ga je prijavio? -Svakako mi ne bi rekli. -Moramo ga otpustiti.
On ne treba da zna. To je bilo baš čudno. Bila je tako neformalna.
Samo je rekla da ne pričamo nikom, ni njemu
i da treba da zakažem sastanak... sledeće nedelje
Mora da je neko koga znamo. Inače, kako bi našli naše ime?
Znam. Moram da razgovaram s dečacima. -Mislio sam da su oni hteli.
Imaju čas u utorak. Ne znam. -Sačekaj me.
Sutra ću doći kući. -Ne mogu da čekam. Pa, šta ćeš im reći?
Ne znam. -U redu. Zovi me.
Ej. -Džulijane, javi se na telefon kad te zovem.
Nisam video. -Pa, očigledno moram da razgovaram s tobom.
Zvala sam te tri puta. -Izvini, mama. -U redu.
Znam da par godina nisi imao časove klavira, ali...
pa, moram da te pitam.
Je li Dejvid...
Mama?
Je li Dejvid ikad uradio nešto neprilično?
Na šta misliš? -Znaš na šta mislim.
Je li ikad nešto uradio ili pokušao?
Sasvim je u redu da mi kažeš. -Šta?
Ne, naravno da nije. -Nikad?
Da, nikad. -U redu, znači nikad ništa čudno nije uradio?
O, mislim, on je čudan tip. -Kako čudan? -Ne znam.
Voleo je da priča neprilične viceve. -Stvarno?
Nikad mi to nisi rekao. -Ne znam, to su šale.
Kao na primer? -Ne znam. Moram li da ti kažem?
Da, ustvari moraš. -Ne sećam se.
Pušenje i te stvari.
Zazaš me? -To su bile samo šale.
Da li ti je bilo neprijatno? -Da, jer nije zabavan koliko misli da jeste.
Je li bilo još nešto? Da li te je ikad...
dirao ili tako nešto? -Zašto me to pitaš?
Veruj mi, ne bih da ne moram, u redu? Samo mi odgovori.
Je li uradio nešto? -Zato te zovem.
Au. U redu. Ne, nije.
Sigurno? -Da.
Možemo li razgovarati o još nečemu? -Da. Ne, svakako.
Kako je Bendži? -Treba da ga zoveš. Nedostaješ mu. Kako je u školi?
Dobro je, dobro je.
U stvari ima mnogo rada, a ja malo zaostajem, tako da... -O, u redu.
Da. Pa, volim te. -I ja tebe volim.
Ćao.
U vezi čega je to bilo? -Nešto u vezi mog učitelja klavira.
Sviraš klavir?
Da?
To radiš sa svojom pisaćom mašinom? -Teška je oko 7 kilograma.
Moram da razgovaram s tobom.
Šta nije u redu? -Sedi.
Hteo sam to da skinem. -O, u redu je.
Slušaj. Moram nešto da te pitam, a ti moraš da budeš...
Pa, znaš, možeš sve da mi kažeš, u redu? -Da.
Moram da te pitam u vezi Dejvida, a ti moraš da budeš iskren.
U redu.
Da li je ikad... uradio nešto
što ti je izazvalo neprijatnost? -Dejvid?
Da. Znaš,
bilo šta... neprikladno. -Šta? Ne.
Želim da razmisliš. Možeš sve da mi kažeš.
O čemu govoriš?
Moram da pitam jer su pokrenuta neka pitanja. -Od koga?
Henri, ne znam. Ne ponašaj se kao da sam... -Kao šta?
Ko god je rekao nešto tako u vezi njega, laže. To je totalno sranje.
On je najbolja osoba koju znam.
Slušaj, znam da ti je ovo teško jer si stvarno blizak s njim.
Otpustićete ga, zar ne? -Niko to nije rekao.
Nemaš pojma kako je teško ljudima koji rade za tebe.
O čemu govorimo? -Otpustila si Moniku samo zato što je razbila tanjir.
Pre svega, to nije bio samo tanjir. Bio je od moje bake Romanov,
tvoje prabake, iz carskog servisa za čaj.
A Monika je otpuštena jer je za to okrivila tvog brata.
Uništila si joj život zbog čajnika, jer smo iz duge loze bogatih seronja.
Izgubila je posao jer je lagala. Tako to ide. -Kako god.
Za tebe su svi sluge. -Ej!
Ne želim da se svađam s tobom. Misliš da sam htela da te pitam?
Ako je tvoj odgovor "ne", to je super.
Uvek govori da ljudi imaju predrasude prema njemu zato što je gej.
Pa, znaš da ovde to nije slučaj. -Stvarno? -Ma hajde.
Ne možeš me kriviti zato što brinem. -On ima momka. -I?
Pa... on ima svoj vlastiti život. Ne bi to radio.
Žao mi je, u redu? Morala sam da pitam.
Dobićeš bube ovde.
Mislim, vaše staro mesto je bilo lepo, ali ovo je stvarno posebno.
Ja samo... ne znam. -Kako to misliš "ne znaš"?
To je... preveliko. Previše je formalno.
To ne liči na nas.
Pre svega, klavir je na pogrešnom mestu. Trebao bi da bude u onom uglu.
Aleks je hteo da bude tu. -O, naravno.
Slušaj, znam u vezi čega je stvarno ovo. Misliš da ne zaslužujete ovo.
Niko ne zaslužuje. -Razumem. Ali vi stvarno zaslužujete.
Vi ste tako dobri ljudi... i svi znaju kako vredno radite.
Stvarno smo imali sreće. -Koješta. Znam u vezi sreće.
Vi treba da budete ovde.
Pogledaj šumu.
Svetlo.
Ovo mesto ima istoriju i karakter,
baš kao i ti. Zamisli da se svi okupe.
Zabave... recitali.
Henri.
Znaš da je talentovan.
Svi ste tako posebni.
Ova soba, ova kuća je čekala da u njoj žive ljudi kao što ste vi.
Stvarno to misliš? -Znam to.
Potrebni ste joj.
Šopen?
Šta bi bez mene?
Zdravo.
Ima ćuretine. -Šta?
Ako želite da napravite sendvič, ili ja mogu da vam napravim,
ima ćuretine. -Ovo je dobro. -Prijatan dan.
I tebi.
Hoćeš li jaja? -Ne, hvala.
Hoćeš da se voziš danas?
Bendži, slušaj. Moram da ti postavim pitanje.
Pa, htela sam da te pitam nešto u vezi Dejvida.
Je li Dejvid... ikad radio nešto o čemu treba da znam?
Na šta misliš? -Na šta mislim?
Da li te je ikad... dirao?
Kao da mi mrsi kosu? -Ne, kao... ne znam.
Pogura mi leđa ako ne sedim uspravno. -Kako?
Kaže da izgledam kao škamp. -Dobro, ali...
je li ikad radio nešto drugo? Govori li nešto, radi li nešto
što ti izaziva nelagodnost?
Kako to misliš, nešto neprikladno? -Da, da.
Je li ikad radio nešto neprikladno? -Ne.
Razumeš li šta te pitam?
Nikad te nije doveo u situaciju da se osećaš čudno ili nesigurno?
Ne. To je čudno.
Da. U redu.
Jeste. U pravu si.
Trebaš li novac za ručak?
U redu. Završi.
"Alo. Ovde Aleks Majers. Ne mogu trenutno da dođem do telefona."
"Kad tvoje mlade godine osramote glasna ogovaranja..."
Vidite, to nam izgleda kao greška, "tvoje mlade godine"...
jer verujemo da treba da bude "tako si mlad" ili "ti si", skraćeno.
Ali u stvari u Rusiji to je, "kogda tvoji mladije leta".
Doslovno, "Tvoje godine su tako mlade."
Ali svi prevodi poezije, posebno Puškinove,
oslanjaju se na Šekspirov poetski redosled reči na engleskom.
Molim te nastavi.
"Kad tvoje mlade godine osramote glasna ogovaranja",
"i budeš kažnjen od sveta da izgubiš pravo na čast",
"sam, u sred hladne gomile, delim tvoje patnje"
"i zbog tvojih jalovih molbi, molim se bezosećajnom idolu."
"Ali svet... okrutnih uverenja, on ne menja svoje",
"ne kažnjava zablude",
"nego traži njihovo prikrivanje. Dostojan jednakog prezrenja"
"njegove uzaludne ljubavi i licemernog progona:"
"Pripremi srce na zaborav. Ne pij smrtonosni otrov",
"ostavi sjajni, zagušljivi krug",
"Ostavi bezumne zabave",
"ostao ti je jedan drug".
Da, treba mi detektivka Gutirez. Zovem da zakažem sastanak.
Kad očekujete da će se vratiti?
Mogu li da dobijem njenu glasovnu poštu? -Zdravo.
Zdravo. -Zdravo. -Ej, tata.
Nedostajali ste mi.
Kako je bilo u San Francisku? -Njujorku. -Jesi nam doneo nešto?
Sve što ima tamo ima i ovde.
Hoćeš da ti odnesem gore stvari? -Ja ću. -Gde je mama? -Gore.
Siđi.
Sve je u redu? Jesam li nešto propustio?
Ej. -Zdravo. -Pa, je li bilo vredno putovanja?
Ne baš. Imaju ideju, ali nije baš dobro razrađena.
Pa šta si rekao? -Rekao sam da mi se sviđa.
Znači sve je u redu? -Da. Mislim da jeste.
Ne znam.
Izgledaju normalno. -Da.
Mislim, osećam se malo bolje.
Dobro. -Ne mogu da dobijem policiju da zakažem sastanak.
Ne znam da li još uvek treba da razgovaraju s njima.
Jasno, mislim da trebaju.
Mislim da klinci policiji ne bi rekli ništa što nisu rekli meni.
Ali nema šta da se zna, zar ne? -Ne znam.
Henri je bio stvarno ljut.
Branio ga je? -Da. Ali to ima smisla.
Ne znam. -On mu je prijatelj.
Ali Džulijan je rekao da je Dejvid imao običaj da priča prljave viceve.
Kao šta? -Uglavnom je zvučalo sramotno.
Uvek pokušava da bude zabavan, a obično je samo dosadan.
Ja mislim da je zabavan. Ali onda, znaš...
padaju mi na pamet užasne stvari.
O, veruj mi. Stalno razmišljam o tome. -To je bilo strašno.
Bendži. Bilo je tako nezgodno. I on je bio stvarno zbunjen time.
Htela sam da povratim. -Koliko si bila konkretna?
Mnogo više nego što sam želela da budem.
Ko ga je prijavio? -Ne znam. Nisam mogla da dobijem detektivku,
a mislim da mi ništa neće ni reći. -Šta je Šeril rekla?
Ne mogu da kažem Šeril. -O... -Poludeće.
Verovatno se ona žalila. -Nema šanse.
Rekla bi mi. Okrivila bi me.
To je istina. Mislim, taj klinac je ceo njen život.
Ne bi ga ostavila samog.
Moram da je zovem. -Nemoj. Ako treba da zna, reći će joj.
Ne, ne razumeš. Ja sam ga preporučila. Osećam odgovornost.
Odgovornost za šta? -Ako sazna da sam znala o bilo čemu od ovog,
ubiće me. -O, moj Bože.
Ne mogu da verujem. -Znam. Ja samo... nisam smela nikom da govorim,
ali osećala sam da moram da te upoznam.
To je bolesno. Ja...
Ništa ne znamo sigurno. Nije bilo nikakvih optužbi.
Ljudi su neverovatni. -Znam.
Teško je zamisliti da bi mogao da uradi tako nešto strašno. -Jer ne bi.
Mislim, ko bi dođavola to rekao?
To samo pokazuje da će ljudi reći bilo šta. -Ne.
Mislim, da. Znam.
On je deo naše porodice. Džejden ga voli. Ja ga volim.
Bože, kad smo se Vilijam i ja rastali, osećala sam se tako čudno što sam sama
i Dejvid je stvarno bio tu za nas. Znaš li da sam ga vodila s nama na Havaje?
To je bio jedan od najboljih odmora koje smo ikad imali. On je tako veseo,
lepršav i zabavan. Znaš kakav je s ljudima. To je zaista čisto.
Ni jedan sekund ne verujem u to. Potpuno mu verujem.
Išli ste zajedno na odmor?
Da, mislim, dala sam mu posebnu sobu, ali u čemu je razlika?
Ovo je tako nepošteno, znaš? To je samo loša sreća, a on je imao mnogo.
Kako to misliš? -Pa, sećaš li se kad je želeo
da otvori svoju muzičku školu? -Ne. -Dali ste mu novac za to, zar ne?
Nikad mu nismo dali nikakav novac.
Možda je mislio na sav novac koji ste mu dali tokom godina.
U svakom slučaju svi su bili spremni za otvaranje
kad ga je njegov poslovni partner opljačkao i pobegao iz zemlje.
O, nikad nismo čuli za to. -Možda ga je bilo previše sramota da vam kaže.
Znaš kakav težak život je imao. Jedna stvar za drugom.
Milion puta je rekao da je proklet. Kao i cela njegova porodica.
Nisam to znala. -O, da, njegovi preci bili su iz carske porodice
i ubijeni su za vreme Oktobarske revolucije. Doveli su ih sve u tu sobu,
postrojili i streljali, čak i malu decu.
Rekao je da je Romanov? -Da. Bili su stvarno bogati,
ali izgubili su sve. Njegova majka ima porodičnu Bibliju
sa upisanim svim imenima i rođendanima. -Šeril. -Molim?
To je moja priča. Ja imam tu Bibliju. -Kako to misliš? -Ja sam Romanov.
Tvoje prezime je Ford. -Moj deda ga je promenio pedesetih godina,
jer nije hteo da iko zna da smo Rusi.
Ford je bila najameričkija stvar koje je mogao da se seti. -To je baš čudno.
Ne znam. Možda sam nešto pobrkala.
Dejvid mi je rekao da je povezan s generalom Patonom.
Mislila sam da je princ ili nešto tako. Zato svira Čajkovskog i Rahmanjinova.
Nikad mi to nije rekao. -Zdravo. Jeste spremne da naručite? -Za minut.
Mislim, ko bi mu ovo uradio? To je kao lov na veštice.
Bavljenje tim bogatim, prezaštitničkim roditeljima. Znaš da su uglavnom ludi.
Uvek to govori. Deca su dobra.
Roditelji su problem. To mora da je neko koga znamo.
Pa, on ima mnogo učenika.
Kladim se da je to bila Debi Njumen. Ona je tako paranoična.
Ovog puta... -O, moj Bože.
Ovo je kao list. -Aha. -Ja imam srce.
Kako si naučio da radiš to? -Proveo sam leto u Le Kordon Bleu.
O, baš si srećan. Znaš da mi volimo Pariz. -Stvarno? Nikad ne bih pogodio.
Prestani. -Ne, mislim da je lepo kad neko pokrene temu
i ide s njom što je dalje moguće.
Znate, bio sam kod Trejsi Garvej, ima vrlo maštovitog dekoratera,
koji je počeo proces nekom vrstom testa ili serijom testova.
Ne znam je li to bio Roršahov ili Papa test ili šta već, ali...
...kao rezultat, zaključio je da joj se sviđaju ptice.
Da li neko želi madeline? -Čekaj.
Znala sam da adptira kuću, ali zar nisu završili? -O, da.
To je... kako da objasnim?
To je mešavina raznih vrsta ptica.
Patke, pilići, crvendaći, kolibriji. Prilično sam siguran
da sam tamo video i pterodaktila. I sve što na sebi nema pticu
ima, kavez, gnezdo, perije ili seme.
Toliki novac, a potpuno bez ukusa. To mi je najgora noćna mora.
Ovo je baš ukusno. -To je definitivno bila hrabra izjava.
Svaki put kad sam pokušao da odem, bežao sam kroz prozor.
Doneću kolačiće. -To je previše. Bilo šta sa čokoladom.
Loša si! -U međuvremenu, ovde kao da je podignut Versaj.
Šta si upravo rekao?
Samo sam te zadirkivao, Debi. Molim te, ovo je više nego elegantno.
Bože, nikad tako ne provodim vreme s njim. -Duhovit je.
Ali Debi ga mrzi. To je kao da si odbačen.
Nikad ne znaš kako će neko reagovati.
Šta, misliš da bi mu uništila život zbog šale?
Znaš šta? Stvarno mi se ne jede. Ne smeta ti?
Ne, ne, naravno da ne. Shvatam.
Jesi li vežbao klavir? -Da. -Spusti to.
Henri, je li Bendži vežbao? -Šta?
Je li Bendži vežbao klavir? -Ne znam. Imao sam slušalice na ušima.
Jesam. -U redu.
Svakako ne bi znala i da jesam i da nisam.
Ej. Ovde divno miriše. -Ej.
Možeš li da dodaš sir? -Naravno.
Onaj tip Mark iz kancelarije ide u San Francisko
da trči sa svojim sinom od Beja do Brejkersa. Hoćeš li i ti?
Bendži, ovaj prokleti tiramisu mora da ide!
Kako ide sa Šeril? -Zar to nije osam milja?
Henri, pripazi na sos.
Jesi li ikad dao Dejvidu novac za muzičku školu? -Šta?
Neću se ljutiti. -Nikad. Je li ti ikad rekao nešto o tome da je Romanov?
I on je Romanov? -Ne. Rekao je Šeril da jeste.
O, moj Bože. To, to je suludo. Je li uradio nešto Džejden? -Ne.
To je skoro čudnije od toga. Kao kult.
Očigledno su se sve mame sve vreme družile s njim.
Šeril ga je branila kao luda. Vodila ga je sa sobom na odmor.
Pa, on je njihov momak. -Rekao je Šeril da ima Bibliju moje bake.
Ti si mu je dala? -Ne, njegova je.
Moramo da ga otpustimo. -Zbog čega? -Zbog laganja.
Prema Šeril? -Ne. Uvek je bio površan.
Sećaš li se onda kad smo mu dva puta platili? Kad smo išli u Tulum
rekao je da nije dobio ček, a ispostavilo se da ga je već uzeo?
Priznao je da je napravio grešku. -Jednom je uhvaćen. U redu, nema novca.
On je učitelj klavira, za ime Hrista. -Uvek ga voze odvrati tipovi.
Njegov auto je ukraden. -Koliko puta mu je ukraden auto?
A katalizator i transmisija?
Jesi li ikad videla nekog od tih tipova pred kućom?
Odvratni tipovi. -Imao je Uber.
Pa, znam razliku između Grajndera i Ubera.
Takođe, ne bi trebao da bude u kući kad mi nismo ovde.
O čemu govoriš?
Zdravo, Aleks. Da ti napravim kafu?
O... ne, hvala. Gde su deca?
Mora da kasne. -Je li Ketrin ovde? -Ne.
Monika me je pustila da uđem pre nego što je otišla. Doneo sam poštu.
Znaš li mog prijatelja Stivena? Nekad je vodio restoran... gomilu restorana.
Razvija aplikaciju koja ne samo da daje savete, nego i
pamti koliko puta si dao napojnicu,
širom sveta, u svakoj valuti. Prilično kul. -Aha.
Znam da je to ludo, ali misliš li da bi tvoja kompanija
bila zainteresovana za nešto tako?
Mislim da tako nešto već postoji.
On ima mnogo ideja, ali vrlo je teško otkriti šta već postoji.
Da. -Ima li šanse da mu dam tvoj imejl?
Dozvolićeš mu da ti detaljnije objasni? -Dobro, nema granica,
ima neke loše procene, i... -Stvarno? Elton Džon?
I ponekad laže. -Aha.
Ali to ne znači da je zlostavljač dece, zar ne? -Zlostavljač dece?
Je li to policija rekla? -Ne mogu da ih dobijem.
Mislim da bi me zvali da je nešto stvarno ozbiljno.
Moramo ga otpustiti. -Ma, hajde. Ako ga mi otpustimo, svi će ga otpustiti.
Jer si ga ti svima preporučila. -Nisam. Ljudi samo rade ono što mi radimo.
Zato što si se hvalila o tome -Nisam se hvalila. Nisam morala.
Videli su šta je uradio za Henrija.
Čekaj.
Našla sam krutone. -Nemamo salatu.
Zaboravi. Hoćeš li vina? -Da.
Prijatan dan. -Ćao.
Isuse, Debi. Prestravila si me.
Pa, Šeril je mene prestravila. Zašto me nisi zvala?
Zato što niko nije trebao da zna. -Pa, njoj si rekla.
Znaš, Maks je juče imao čas. Treba li da ga vodim doktoru?
Treba li da dam da ga pregleda svuda? -Ništa se nije desilo.
Samo istražuju. -Moram da razgovaram s policijom.
Imamo milion kamera, ali ne znam kako da ih koristim.
Smiri se. -Ali policija će znati, zar ne? -Kontaktirali bi te da je trebalo.
On nije optužen, a moja deca kažu da se ništa nije desilo.
Naravno da ništa ne bi uradio tvojoj deci. Ti si mu zaštitnik.
Ne znam šta da ti kažem, ali ne smeš da zoveš policiju
jer će znati da sam ti rekla. -Sjajno. Hvala, Ketrin.
Ket! Gde si? -Ovde sam!
Nisi spremna?
Ne znam zašto me svrbi ceo dan.
Ne želiš da ideš? -Prokleta Šeril. Ona širi sve te glasine,
a mi još čak i ne znamo šta se desilo.
Znači još ništa nisi čula od policije. To je dobro, zar ne?
Više ni sama ne znam. -Znaš šta? To je on doneo.
Učinio je sebe ranjivim jer je bio nepošten.
Znam šta govoriš, ali nisi fer. Mislim, to je optužba.
Razmisli o Henriju. -Jesam.
Žao mi je. Završavala sam svoj seminar.
Došla sam što pre sam mogla. Gde je on?
U kancelariji, ali stvarno prvo moram da razgovaram s vama.
Znam, ali možemo li to drugi put?
U redu.
Gospođo Majers, ne volim što moram ovako da vas zovem,
ali ovo je Henrijev treći incident. Pre toga smo imali galamu i vrištanje,
ali ovog puta skinuo je svu svoju odeću,
trčao po učionici i na kraju kroz hodnik.
Potpuno je upropastio današnje vreme za priču.
Zaista mi je žao zbog toga. -Ne morate da se izvinjavate.
Morate shvatiti da je ovo ne samo ometanje
našeg okruženja za učenje, nego je takođe
zastrašujuće za drugu decu. -Zastrašujuće?
Henri je vrlo bistro dete, ali ovo ponašanje me brine.
Izgleda da ga ne možemo nagovoriti da učestvuje -Gospođo Svanson,
s dužnim poštovanjem, on je petogodišnjak. Oni su nemirni.
Sva deca tog uzrasta su takva. On je impulsivan.
Iskreno, bojim se, ako se njegovo ponašanje ne popravi
da neće biti socijalno spreman za prvi razred.
To zvuči malo ekstremno. -Da li se nešto promenilo kod kuće?
Znam da znate da sam se upravo vratila na posao.
I moram reći da mislim da to nije problem ovde.
Deca su vrlo osetljiva na promene.
Možda je to njegov odgovor na nedostatk pažnje od vas ili vašeg muža.
Henri je pomenuo da on mnogo putuje.
Nećeš ništa reći? Znaš, nisam ljuta na tebe.
Ali moraćeš da sediš mirno dok ne završim svoj posao.
Henri.
Jako mi je žao što vas uznemiravam. -Uopšte me ne uznemiravate.
Hajde, Henri. Mama kasni.
Izgleda prilično komplikovano. Ali ne kad se uspori.
Ima samo jedan problem. Nikad ne mogu da dođem do... te note.
Hoćeš li da mi je dohvatiš?
Nastavi s tim.
Jeste li vi nastavnik? Student? -Samo vežbam.
O, samo ignorišite to. -Ne mogu.
Zdravo, Šeril.
U redu.
U redu. Hvala što si mi javila. -Šta se dešava?
Au. Da, uskoro ćemo razgovarati. Zvaću te ujutro.
Šta se desilo?
Šeril kaže da su saznali da se neka mama žalila.
Ima petnaestogodišnjaka koji je malo problematičan. -Ko je ona?
Neka Peti. Ne znamo je. Kaže da je Dejvid njenom sinu kupio alkohol.
Kakav alkohol? -Kakva je razlika?
Pa, postoji razlika. Mislim, šta ako je to bilo pivo?
On je maloletnik.
Divno. Sad Debi zove. -Dušo, molim te isključi ga, važi?
Problem s tim mamama je što ne rade, pa nemaju prečeg posla
nego da budu opsednute svojom decom i ovom dramom. -To je zlobno.
Lično mi je lakše. Mislim, ja... kad sam bio dete,
stalno smo tražili od ljudi da nam kupuju pivo.
Nisu rekli da je bilo pivo. Rekli su alkohol. Šta ako je bila votka?
Ne znam. I mi smo to radili. -A šta da je to bio Henri?
Dečak je verovatno došao kući pijan ili ga je on uhvatio,
a onda je on okrivio Dejvida.
Misliš? -Pa, to bih ja uradio.
Da bacimo ove karte?
A? -Dobro.
Sranje. Zdravo, detektivko Gutirez. -Da, zdravo.
Je li to profesorka Ford? -Jeste.
Pokušavala sam da vas dobijem da zakažem sastanak. -Izvinite zbog toga.
Pomenula sam vam da mi je partner na odmoru. Upravo se vratio.
Pa, nikako se nisam čula s vama, i iskreno ne bih čekala,
tako da sam sama završila razgovor s decom. -O Dejvidu Patonu.
Rekli ste da je to u redu. Mogu li vas pitati, je li to u vezi alkohola?
To su vam rekla deca? -Ne. Ne. -Šta su rekli?
Henri?
Nisam znala da si ovde. -Malo sam poranio. Nadam se da je to u redu.
Naravno.
To je jako lepo.
Volela bih da mogu tako da sviram. -Verovatno možeš.
Jesi li ikad pokušala? -Jesam kada sam bila devojčica.
Ali nisam bila dobra u tome. I mislila sam...
bolje da negde drugo provodim vreme. Nikad neću biti profesionalac.
Nisam tako mislila.
Ne, ne, ne. U pravu si. Kad sam bio na Džulijardu, nikad nisam zamišljao
da mi je to priprema za ovo.
Mislim, svako mora da podučava u nekom trenutku.
Ili to ili da svira u Nordstromu ili na kruzeru.
U nekom pijano baru kao Bili Džoel.
Mislim, naravno, svako bi voleo da bude Bili Džoel.
Ima samo nekolicina takvih ljudi.
To je sve čekanje do Karnegi hola.
A onda počneš razmišljati o tome... zašto uopšte sviraš.
Za mene...
svaki problem... a bilo ih je mnogo,
nestaje u trenutku kad počnem da sviram.
I moram to da podelim. Moram da budem nešto dobro u nečijem životu
kad je sve drugo loše.
Da ste mi rekli da je podučavanje nešto drugo od
ostvarenja mojih snova, da će to u stvari postati moj san,
nikad vam ne bih poverovao. To je mnogo bolje od aplauza.
Mislim i aplauz je dobar.
Sigurna si da ne želiš da pokušaš?
Učiću te jednog dana. -On je...
on je stvarno sjajan učitelj. -To, to je dobro čuti.
Cenimo vašu pomoć u vezi ovog. -To je sve? -Da.
Za sad. Javićemo vam ako nam bude trebalo još nešto.
Prijatan dan, gospođo.
Alo?
Da. Odmah dolazim. Krenula sam.
U redu, odmah stižem.
Je li ti muka? Povraća li ti se?
Možda. -Jesi li opet jeo hot dog? -Ne.
Pa šta misliš da nije u redu? Treba li da idemo kod doktora?
Samo... se ne osećam dobro.
Idemo kući, pa možeš da legneš, važi?
Ne želim više da imam časove klavira. -Šta? Zašto ne?
Zbog onog što si rekla. -O Dejvidu?
Da. -Bendži, je li on nešto uradio?
Ne. -Pa, šta je onda?
Samo mislim da bi to sad bilo čudno.
Pretpostavljam da niko nema zadaću.
Šta dođavola? -Možda je Henri ubedio Bendžija,
jer je rekao da želi da preskoči ovu nedelju. -Šta je bio Henrijev razlog?
Nije rekao. Nisam mislila da je to čudno dok Bendži nije rekao
da je to bilo čudno. -Znači, sad hoćeš da ga otpustiš?
Neću ga otpustiti. Pustiću ih da sami odustanu.
Znaš šta, mrzim ga što nas dovodi u ovu situaciju.
Radio sam ceo život da našoj deci obezbedimo normalno detinjstvo,
a on je uprskao celu stvar. -Znači, slažeš se.
Ne. Jer on ništa nije uradio.
Kupio je cugu klincu. To je kao iz priručnika o zlostavljanju dece.
Moglo je da bude pivo. -Aleks. -Mi čak i ne znamo šta se desilo.
Dobra majka, jednostavno bi ga se rešila onog trenutka
kad bi postojala i najmanja mogućnost da se nešto desilo.
Svakako. U hipotetičkom univerzumu to ima smisla.
Ali u stvarnom svetu to nije istina.
Dobra osoba ne uništava nečiji život zbog neke nasumične optužbe.
Jesam li ti ikad rekao o Alanu? -Kojem Alanu?
Ne sećam se njegovog prezimena, ali kad smo se prvi put preselili u Burlingejm,
u susedsvu je bio klinac po imenu Alan. I Alan je bio stvarno super.
Idem na skejtbording s Alanom. -Bio sam novi klinac,
a on je imao surfersku frizuru i zaista je bio smešan.
I bio je stvarno dobar u skejtbordingu.
Zašto se družiš s Alanom? Znaš da je on devojčica.
Ne, nisam. -Hajde. Možete li da se pomerite?
Zabavi se sa svojom devojkom. Alan je devojčica.
Alan je devojčica. Alan je devojčica. -Pa, Alane...
jesi li ti devojčica? -Ne.
Zašto onda to stalno ponavljaju? -Zato što su glupani.
Znači, znaš mog prijatelja Alana? -Da, upoznala sam ga.
Ispada da je dečak. -Naravno da jeste.
Ne. Klinci ga sve vreme zadirkuju. Ali pitao sam ga da li je devojčica,
i rekao mi je da nije.
Aleks... moram ti reći da si me stvarno razočarao.
Zašto bi pitao nešto tako? Zgrožen sam.
Slušao si rulju umesto da sam razmisliš.
Znaš, neki ljudi su različiti i to se tebe ne tiče.
I garantujem ti da si stvarno povredio Alanova osećanja takvim pitanjem
i bio si kao i ostali.
Nemoj nikad više... to da ponoviš.
Au. -Da, bio je grub.
Ali samo je hteo da budem dobra osoba.
Slušajte.
Znam da niko nije želeo taj razgovor o Dejvidu, posebno ne vaša mama.
A ako se nešto desilo trebalo je odmah da mi kažete.
Kad optužite nekog za nešto, bilo da je on to uradio ili ne,
učinićete da ga svi drugačije gledaju. Lažno svedočenje
je najgori zločin koji možete da počinite.
Inače, bilo ko može reći šta god mu padne na pamet. O bilo kome.
I ta priča uništava im živote.
Bez obzira šta su uradili. Da li vam to izgleda pošteno?
To nije pošteno.
Dakle... sutra ćete ići na te časove,
i vratićemo se nazad u normalu.
I žao mi je što ste umešani u to. To nije bila naša ideja.
Ali morate da otvorite srce i vratite sve kao što je bilo.
To nije lažno. To je ispravna stvar.
U redu. Laku noć.
Sve je u redu.
Prijatan dan. -Čekaj. I jesi li ostao u kontaktu s Alanom?
Ne. -Verovatno možeš da ga nađeš na fejsbuku.
O, ne, Alan je bio devojčica. Da, ja...
da, jednog dana pokucao sam mu na vrata i pitao za njega,
a njegova majka me je rekla istinu. U stvari to je bila Elen. -Šta?
Da.
Ćao, dečaci. Želim vam prijatan dan. -Ćao. -Ćao, tata.
Zdravo. -Zdravo. -Kako si? -Divno.
I dalje šetam na vazduhu posle recitala. -O, i mi. Bilo je sjajno.
Bendži, Dejvid je ovde!
Jesi li spreman Spajdemenu?
Obrada by: www.exyusubs.com Preveo: Kumek**